Мислех, че любовта ще бъде
по-мека, по-сладка и по-добра.
Още с първата любов разбрах, че това просто е
щастливо заблуждение.
Когато се влюбиш,
чувството е, че те разкъсват на парченца.
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя:
ДАРБА Епизод 7: "Хвърлени зарове"
Само белези останаха в сърцето ми.
Но животът продължава и върви по своя път.
Принудата не е направила никого щастлив.
Всичко си е добре и така.
Дъжд, слънце, облаци.
През всички сезони, през цялата година,
не виждам желание за живот.
Ще ровя дълбоко и ще се избавя от всички свои спомени.
А гласът, който не достига до мен, опитвам се да привлека към себе си.
Толкова дълбоко ровя в себе си. Знаеш ли каква болка търпя?
Ти изостави всичко, което засягаше единствено мен.
Получи се по-добре, нали?
Честно, така повече ми харесва.
Верно е. - Акихико!
Ей, Харуки. Ей.
Това е сексуален тормоз!
Мафую така и не написа нито ред текст.
Но мисля, че това беше очаквано.
Ей, Мафую.
Ти въобще репетираш ли?
Ей, ей… - Какво изобщо беше това?
Отнасяш ли се сериозно към това? - Да.
Какво?! - Чакай!
Изобщо няма никаква промяна!
Допускаш едни и същи грешки! - Спри!
Ако не си сериозен… - Стига! Уе!
Дай му възможност да отговори!
Не го притискай в ъгъла!
Самият ти не си наред напоследък!
Това е всичко за днес!
Ако така продължи, групата ни ще се разпадне.
Разбираш ли, аз…
Някога имах любим човек и много го обичах…
Ето.
Черпя, бе! - Благодаря!
В последно време се тресеш от нерви.
Какво се е случило?
Изобщо не можеш да се съсредоточиш.
Не ти изнасям лекция.
Но не знаех, че можеш да униваш така.
Да.
Слушай, я ми отговори честно.
Какво има между теб и Мафую?
Споко. Шегувам се…
Чакай, какво?! Вече си го докопал?!
Моля?!
Мислех, че си късно цвете. - Ама какво значи това?!
Какви си ги нагласяш така?!
"Докопам"? "Късно цвете"?!
А какво да мисля?! Ти виждал ли си си физиономията?!
Че какво ми е на физиономията?
Лицето ти крещи: "Аз съм влюбен в Мафую".
Уе сама, стани.
Вземи се в ръце.
Аз, аз…
Аз, ами…
Аз не съм наред, нали?!
Не, глупости.
Как ти хрумна?
Затова, че ти харесва мъж?
"Трябва да си падам по момичета" и прочие глупости?
Не се впрягай.
Аз самият така мислех, но съм бил и с мъж.
Нищо, че това беше отдавна.
Или искаш да кажеш, че и аз не съм наред?
Всъщност Мафую пише песента, защото ти го поиска от него.
И си длъжен да му окажеш пълна подкрепа.
Но аз просто… Наистина не знам…
Наистина ли мога да се примиря с това?
Да вървим. - Да.
Аяно!
Може ли да го вземеш? - Какво?
Следващият ви урок е в друга стая.
На път ти е. - Боже…
Ще ти помогна.
Какво?
Доста тежат, нали?
Хайде, да вървим. - Какво става? Не е ли любопитно?
Сато. - Ей, гледай!
Готово. Да се връщаме…
Назрява промяна в сюжета?
Ей, стига ги следи.
Защо си толкова добър с мен?
Казах ти такива ужасни неща…
Какво? Чакай, какво? Ужасни неща?
За Сато…
А…
Знаех, че е гадно от моя страна да разнасям слухове…
Мислех, че никога повече няма да ми проговориш.
Е, то наистина е гадно.
Но мисля, че е добре да съм наясно.
Всъщност… да кажем, че сме квит?
Сериозно, защо Уенояма е толкова търсен?!
Този глупак нищо не го безпокои!
Просто Уенояма… е искрено добър с всички.
А, да!
Ще имате изпълнение на живо?
Ще дойдем да ви чуем! - Ей.
Обичаме музиката! Успех! - Аха.
Хайде да играем баскет понякога през обедите.
Ще чакаме.
Аха.
Мамка му, колко весело ще бъде!
Ясно… Значи хората отиват на концерт
и слушат изпълнението на музикантите.
Разбира се, че е така!
Какво точно искам да кажа на тези хора?
Мафую става по-добър.
Да, изневиделица взе да задобрява.
Ей… Какво?
Прилича на изгоряла лампичка.
Май е време да спрем.
Харуки, хайде да пушим. - Идвам, идвам.
Наглеждай го. - Да.
Какво ме буташ, бе?
Сега като се замисля…
Когато го срещнах, той спеше по същия начин.
Над главата му сякаш пишеше "Хър-р-р".
Не, олеле! Сърцето ми едва не спря!
Наистина ли спи?
Ръцете му…
Някои от мазолите са се спукали.
Крайчетата на пръстите му… са мазолести като на професионалист.
Мисля, че и аз бях същият.
Ама…
Уенояма?
Съ… Съ… - Събудих се.
Д-Да…
Прощавай.
Доникъде не съм с песента…
Е, все още има време. Успех.
Аха.
Честно… Страхувам се от песента, която ще напише.
Не искам да чувам за любовта на Мафую към някой друг…
О.
Май Мафую се събуди.
Да се върнем вътре?
А, какво?
Какво има? - Изпуши с мен още една цигара.
Свършиха ми цигарите…
Когато се влюбваш, означава,
че разкриваш най-уязвимите и крехки неща от себе си.
Иначе нищо не се получава.
Докосването бавно води до налудно състояние.
Най-малкото докосване на кожата с нокти, все едно жигосва,
всеки по-силен натиск може да ти се стори смъртоносен.
Влюбването на Уенояма е като бомба,
потенциално готова да унищожи групата.
МУЗИКАЛНА СТАЯ
По времето, когато се борех за първо
и второ място на националните съревнования,
имаше един гений, който разбиваше мечтите на всякакви юноши,
заемайки първите места на световните конкурси.
Казва се Мурата Угецу.
Кой си ти?
Ти неотдавна зае първо място на международен конкурс?
Струваш ми се много чувствителен човек.
Твоят Брамс беше великолепен.
Това беше през първата ми година в гимназията.
Угецу току-що бе преместен в нашето училище,
аз станах първият му приятел.
Бях поразен от огромния му талант.
Заради това захвърлих цигулката.
Не, че Мурата беше изключил от действителността, в никакъв случай.
И той като всички имаше емоции.
Но размерът на сърцето, както и на емоциите…
надхвърляше това, което имаше болшинството.
Като че ли самият живот му причиняваше болка.
Щастие, печал и болка…
При Угецу те многократно се усилваха,
държеше по-дълбоко в себе си това, отколкото другите.
Безумно му завиждах за това
и в същото време го съжалявах.
Когато ръцете му ме докоснаха през плата,
усетих такова напрежение, сякаш игли ме прободоха.
Исках да измъкна тези игли, да го разсъблека
и да раздера тишината…
Победител в националния конкурс за цигулка стана Мурата Угецу.
Мурата направи концерт…
Най-накрая у дома.
Може да оставиш вещите си тук.
Е, привет.
Добре дошъл.
Без сили съм.
За бога…
Искаш ли кафе?
Не.
Рано се върна.
Да, той ме чакаше, за да ме докара.
Акихико, искам кафе.
Направи си сам.
Хе. Нещо си си въобразил, робе?
Поне ме наричай "използвач".
Чух, че си спечелил конкурса.
Уенояма.
Добро утро. - А…
Репетирал ли си?
Да. Зациклих на една от частите.
Коя точно?
Ами…
Частта след това. - А… май и миналия път
имаше трудности с това.
Ще те науча. Чакай ме след обяда на нашето място.
Уверен ли си? - Нямаме време до концерта.
Уенояма.
Разчитам на теб.
Добре, давай да побързаме.
Раз, два, три, четири…
Звучи доста добре. - Наистина?
Трябва да се научиш да свириш
без да гледаш ръцете си. - Без да гледам?
Не можеш да пееш, като гледаш надолу.
Пред теб е микрофонът.
А, вярно…
Какво? - Ама какво е това?!
Хайде! Още веднъж!
Слушайте…
Имам предложение.
Слушайте… До събитието има седмица, нали?
Да. - Да приключим с репетициите.
Какво?! Ти какво…
От това, което чух сега, имаме пълен синхрон. Ще се справим.
Свиренето на Мафую беше една от нашите задачи.
Той достигна нивото и така преминава напред.
Значи или ще се справи, или ще се провали!
Като топка, която минава между играчите.
Ама при най-малката грешка отиваме по дяволите!
Но всъщност…
в дадения момент тревогата идва от това, че текстът не е готов.
Мафую, не мисля, че можеш да напишеш този текст,
ако репетираме всеки ден тук.
Защо така го притискаш?
Ох…
Харуки.
Аз ще закарам Мафую. Погрижи се за Уенояма.
Да, добре.
Мафую. - Да?
Нямаш против мотоциклетите, нали?
Ето. Сложи я.
И това. Облечи го да не измръзнеш.
Благодаря, много…
Знаеш ли…
Ако не се справиш с миналото си,
няма да успееш с текста.
Какво искаш да изразиш?
Или от кое бягаш, за да не го изразиш?
Ох, сериозно, какво беше това?!
Как можа, бе?
Хару.
Задължително говори с Уенояма.
Невероятно! Лявото ухо още ме гъделичка.
Харуки, виж. Зелено е. - Да…
Да, разбирам какво иска да направи и състоянието на групата ни!
Фактически огромният ни успех е близо до огромния ни провал.
2 хода назад 1 ход назад Пропускате 1 ход 2 хода назад 1 ход назад Пропускате 1 ход Супер веселата игра на живота
И още повече, той…
Дай му тласък.
Как ми гори ухото! И как само ме нарече "Хару"…
Харуки сан. Зелено е.
В тази ситуация ние ще се разбием и ще изгорим, а аз ще умра.
Зелено.
Уечи. - Да?
Мисля, че Акихико спря репетициите ни
заради теб.
Моля?
Свириш хубаво и не се забелязва,
но твоят чар изчезна.
Знам точно
какво си мислиш: "Правя това, което винаги правя", нали?
Да… Аз се стремя към своето обичайно добро ниво…
Това не е ли достатъчно?
Не. Според Акихико.
Възможно е така да си зациклил на Мафую, че не забелязваш,
Ако продължиш в този дух, може да те погълне звученето на Мафую.
Ох, мамка му…
Мисля, че току-що пак се отдалечихме от целта.
Какво ще правиш с това, Акихико?
Току-що удвоих залога ти.
№7: Хвърлени зарове
Самотата е оръжие, способно да ранява хората.
А аз не забелязвах това.
Любовта е болест.
От нея в гърдите боли. А лекарство никакво няма.
Този ден е толкова чудесен, но нещо някак не достига.
Изглежда някак пуст и празен.
Ти си толкова загадъчен.
Твоето съществуване ме прави
ту силен и непобедим, ту много слаб.
Кой ще ми каже кое е това, което ни прави добри "човеци"?
Аз не знам, не знам…
Непрестанно скитам в търсене на отговор.
Благодарим ви, че гледахте с нас! www.easternspirit.org
СЛЕДВА: № 8: "Времето изтича"
Превод и редакция: naia
Eastern Spirit ® 2021